Walter Ulbricht
Walter Ernst Paul Ulbricht | |
![]() | |
Ulbricht egy újévi beszéd közben 1962-ben | |
Németország Szocialista Egységpártjának 1. főtitkára | |
Hivatali idő 1950. július 24. – 1971. május 3. | |
Előd | Otto Grotewohl (mint az NSZEP elnöke) |
Utód | Erich Honecker |
A Német Demokratikus Köztársaság Államtanácsának 1. elnöke | |
Hivatali idő 1960. szeptember 12. – 1973. augusztus 1. | |
Előd | Wilhelm Pieck (mint államelnök) |
Utód | Willi Stoph |
Katonai pályafutása | |
Csatái | első világháború |
Született | 1893. június 30. Lipcse |
Elhunyt | 1973. augusztus 1. (80 évesen) Groß Dölln, Templin része |
Sírhely | A szocialisták emlékhelye |
Párt | Német Szocialista Egységpárt |
Házastársa | Lotte Ulbricht |
Gyermekei | Beate Ulbricht |
Foglalkozás |
|
Iskolái | Nemzetközi Lenin Iskola |
Halál oka | agyi érkatasztrófa |
Vallás | ateizmus |
Díjak |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Walter Ernst Paul Ulbricht témájú médiaállományokat. |
Walter Ernst Paul Ulbricht (Lipcse, 1893. június 30. – Groß Dölln, Templin része, 1973. augusztus 1.) kommunista német politikus, az NDK államtanácsának elnöke.
Élete
[szerkesztés]Korai tevékenysége
[szerkesztés]Eredeti szakmája asztalos volt. 1908-ban lépett be a lipcsei Ifjú Munkások Egyesületébe, 1912-ben a szociáldemokrata párt tagja lett. Az első világháború alatt Európa több hadszínterén is megfordult. 1917-ben belépett a Független Német Szociáldemokrata Pártba. A német hadsereg 1918. novemberi összeomlásakor tagja lett alakulata katonatanácsának. 1920-ban feleségül vette Martha Schmellinskyt. Lipcsébe való visszatérése után részt vett a Németország Kommunista Pártjának megalapításában és e párt színeiben Szászország tartományi parlamentjének képviselője is lett. 1928-tól kezdve képviselő a Reichstagban és tagja az NKP központi bizottságának.
1933 és 1945 között
[szerkesztés]1933-ban, a kommunista párt feloszlatásakor illegalitásból vezette tovább pártját. A nemzetiszocialista hatalom elől Párizsba, majd Prágába menekült. A második világháború kezdete előtt Moszkvába emigrált és a moszkvai rádió német nyelvű adásának munkatársa lett. Felkereste a szovjet hadifogságba esett német katonákat és megpróbálta őket megnyerni egy háború után megalapítandó kommunista német állam ügyének. A sztálingrádi csatában hangszórókon keresztül ő szólította fel megadásra a bekerített német katonákat. 1943-tól a Szabad Németország Nemzeti Bizottságának tagja. Propagandisztikus okokból támogatta az emigráns német kommunisták és a hadifoglyok együttműködését.
Az NDK élén
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Bundesarchiv_Bild_183-19204-1399%2C_Ansprache_von_Walter_Ulbricht.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_183-19204-1399%2C_Ansprache_von_Walter_Ulbricht.jpg)
A köré szerveződő csoport élén 1945. április 30-án érkezett meg a megsemmisült Németországba. Újjászervezte a Német Kommunista Pártot, majd 1946-ban kikényszerítette a szovjet megszállási övezetben működő SPD és a kommunista párt egyesítését (NSZEP). 1949-ben az NDK megalapítása után a Minisztertanács főtitkára lett. 1950-ben kinevezték a NSZEP központi bizottságának főtitkárává, majd 1953-ban a NSZEP főtitkárává. Ezután újból megnősült, második felesége a kommunista mozgalomból ismert Lotte Kühn lett. Sztálin halála után ideiglenesen megingott vezető pozíciója. Furcsa módon éppen a Sztálin halála után kitört zavargások erősítették meg posztján, mivel a szovjetek nem kívánták Ulbricht leváltásával gyengeségük jelét adni. Ulbrichtot a sztálinizmus és a személyi kultusz iránti mély elkötelezettsége arra sarkallta, hogy fellépjen a párton belüli kritikusaival szemben, akiket 1958 folyamán „frakcióskodóknak” bélyegzett és kizáratott a pártból.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Bundesarchiv_Bild_183-86965-0010%2C_Nationalpreisverleihung_an_Erwin_Geschonnek%2C_Inge_Keller.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_183-86965-0010%2C_Nationalpreisverleihung_an_Erwin_Geschonnek%2C_Inge_Keller.jpg)
1960-ban az újonnan megalapított államtanács elnöke, ezáltal a szocialista NDK államfője lett. Tevékenysége során a kemény kéz politikáját követte. 1961. augusztus 13-án az ő utasítására kezdődött meg a berlini fal építése és 1968-ban támogatta a Varsói Szerződés csapatainak csehszlovákiai bevetését a prágai tavasz leverése céljából.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Flag_of_the_Chairman_of_the_State_Council_of_East_Germany.svg/150px-Flag_of_the_Chairman_of_the_State_Council_of_East_Germany.svg.png)
Elnöki tevékenysége során szembesült országa NSZK-val szembeni fokozódó lemaradásának problémájával. 1963-ban a Tervezés és Vezetés Új Gazdasági Rendszere (Neues Ökonomisches System der Planung und Leitung, NÖS) címmel próbálta meg a szocialista tervgazdálkodást nagyobb teljesítményre fogni. Felfogása szerint az egyes üzemeknek nagyobb szabadságot kell kapniuk a működésüket érintő kérdésekben, mivel helyben jobb döntések születhetnek. Ulbricht vesszőparipája volt a gazdaság és a politika természettudományos és szociológiai ismereteken alapuló eszközökkel való vezetése. Ulbricht a szocializmust nem a kommunizmusba való átmenet egy rövidke fázisaként kezelte, hanem a „kapitalizmusból a kommunizmusba való világméretű átmenet viszonylagosan önálló szociálökonómiai formációjaként” tekintett rá.
Az új rendszer sikerrel korrigálta a sztálinista gazdaságpolitika hibáit és növekvő gazdasági teljesítményhez vezetett. 1965-től kezdve azonban a párton belül a reformot ellenzők köreinek egyre növekvő ellenállást kellett leküzdenie. A NÖS következményeként egyre több szakember és értelmiségi jutott döntési helyzetbe a társadalmat vagy a gazdaságot érintő kérdésekben, amely kiváltotta a NSZEP egyes tagjainak elégedetlenségét. Ezt a belső ellenzéket a párttagság jelentős része mellett a Brezsnyev bizalmát is élvező Erich Honecker vezette. A pártvezetés ellenállása miatt 1970-re igencsak meggyengült Ulbricht helyzete a párton belül.
Külpolitikájában Ulbricht azt az álláspontot képviselte, hogy a két német állam között csak akkor normalizálódhatnak a viszonyok, ha egymás függetlenségét kölcsönösen elismerik. Emiatt az NDK létét el nem ismerő nyugatnémet politikával szemben is az el nem ismerés politikáját alkalmazta.
1971-ben Ulbrichtot „egészségügyi okokból” szinte valamennyi pozíciójából leváltották és helyére a Brezsnyev által támogatott Erich Honeckert állították.
Életének alkonyán
[szerkesztés]Jelentéktelen tisztségeit haláláig megtarthatta és fenntartották számára az akkor semmiféle hatalmat nem jelentő NSZEP-főtitkári tisztséget is. 1973-ban a keletnémet állam döllenseei vendégházában halt meg a X. Világifjúsági és diáktalálkozó idején. Ulbricht díszsírhelyet és hivatalos állami temetést kapott a friedrichsfelde temetőjében lévő Szocialisták Mauzóleumában. Nem sokkal halála után nevét törölték az NDK valamennyi tankönyvéből.
Egy fogadott leánygyermeke volt.
Magyarul megjelent művei
[szerkesztés]- Willi Bredel: Ernst Thälmann. Politikai életrajz. Walter Ulbricht 1949. augusztus 18-án tartott emlékbeszédével; Wilhelm Pieck; Állami Irodalmi és Művészeti Kiadó, Bukarest, 1953
- A fasiszta német imperializmus 1933–1945; Szikra, Bp., 1954
- Walter Ulbricht levele Konrad Adenauerhoz; Athenaeum Ny., Bp., 1960
Jegyzetek
[szerkesztés]Források
[szerkesztés]- szerk.: Harsányi Iván: Életutak. Ulbricht, Walter (1893-1973), A nemzetközi munkásmozgalom történetéből. Évkönyv 1993. Magyar Lajos Alapítvány Politikatörténeti Alapítvány, 318–321. o. (1993)
- szerk.: Harsányi Iván: Norbert Podewin: Walter Ulbricht. Sztálin sikeremberétől a késői szocialista reformerig, A nemzetközi munkásmozgalom történetéből. Évkönyv 2003. Magyar Lajos Alapítvány, 102–107. o. (2002)
- Mogyorósi Géza (2004. július 17.). „Ulbricht, a falépítő”. Népszava 132 (166), 18. o.